6.6.21

חוות דעת על פרויקט הגמר של שלומית סופה, אורי ארנון ויוסי יהושע:

"תפיסת הביטחון הלאומי של טורקיה ומימושה: אתגר לישראל ולאזור?"

בתום מהלך של מספר חודשים שבהם הנחיתי את הצוות בפרויקט הגמר שמחתי לקבל לידי את העבודה המוגמרת. אומר כבר בתחילה שזוהי עבודה מרשימה וחשובה, ומן הראוי שתילמד ותוטמע במערכי יחסי החוץ והביטחון של ישראל, ובפרט בקרב הגורמים העוסקים ביחסי ישראל-טורקיה.

ליבת העבודה היא הניסיון להבין את תפיסת הביטחון הלאומי הטורקי ואת המסקנות הנגזרות מכך באשר להערכת הביטחון הישראלית. אולם העבודה מקיפה הרבה מעבר לכך. מתוך ראיה נכונה מאד של ניתוח אסטרטגי בחרו הכותבים להתחיל בדיון בתפיסת טורקיה את העולם ואת האזור. הניתוח מדויק מאד, ומשרטט בצורה נבונה את התהליך שטורקיה עברה מאז ייסוד הרפובליקה ב-1923 ועד לתהליכים הדרמטיים שאירעו בשנים האחרונות ובעיקר מאז ניסיון ההפיכה נגד הנשיא ארדואן ב-2016.

הכותבים מנתחים נכון את השינויים שחלו בעת עליית מפלגת AKP לשלטון ואת המפנה האחרון לפני חמש שנים שחיזק את נכונותו של השליט הטורקי לקחת סיכונים, ללכת על הסף בכל הנוגע לקשריו עם המערב והמזרח, ולצאת לפעולות צבאיות תוקפניות (בסוריה, לוב ואזרבייג'ן) לצד המשך הגישה הפרגמטית והפעלת כוח רך. הדיון המדיני-בטחוני כולל גם התייחסות מעניינת לאישיותו של השליט, ארדואן, למקורות תפיסת העולם שלו, הבנתו את הדינמיקה שמובילה את ההיסטוריה הטורקית, וכמיהתו לחידוש פני האימפריה העות'מאנית וכוחו של האסלאם. לצד זאת מנתחים הכותבים גם את איומי הייחוס של טורקיה, וצודקים באמרם שהאיום הפנימי והחיצוני הגדול ביותר מבחינתם הוא התנועה הלאומית הכורדית ובסיסיה בסוריה ובעיראק, ובקביעה שאיראן ויוון מהוות מקורות איום משניים חשובים.

את הניתוח המדיני מלווה גם דיון כלכלי, הבוחן את מקורות העוצמה הכלכלית של טורקיה –המקורות המגוונים (תעשיה, חקלאות, שירותים, תיירות) ואת הקשיים בהם היא נתקלת בשנים האחרונות, כאשר פעילותו המתריסה, ולעיתים קפריזית, של מנהיג המדינה שיבשה את ההצלחה הכלכלית והביאה אותה אל פי משבר חמור. גם זה כמובן צריך להיות חלק מניתוח התפיסה האסטרטגית ויש לו השפעה רבה על כך. בעניין זה הערתי היחידה היא שלא נעשה ניתוח עומק של הקשרים הכלכליים בין ישראל לטורקיה (על אף שחשיבותם צוינה בעבודה). ניתוח מעין זה היה אולי מוסיף נדבך להבנת מערכת היחסים הבילטרלית.

על אף שמכלול הניתוח דלעיל חשוב, בנוי נכון, ומדויק לשעתו, חשוב לזכור שטורקיה נמצאת כעת במצב משברי עמוק, הן פוליטית (היחלשותו של ארדואן, חשיפות חדשות על שחיתות בצמרת, הפסד איסטנבול ואנקרה לאופוזיציה) והן כלכלית כמצוין לעיל. מכיוון שחלק גדול מן המדיניות הנוכחית נקבע כמעט בלעדית על ידי הנשיא וצוות יועצים מצומצם, אם וכאשר יסתלק ארדואן מן הזירה הפוליטית, אנו צופים שינויים ניכרים בדרך ההתנהלות של טורקיה ובניהול מערכת יחסי החוץ שלה.

חלקה השני של העבודה, העוסק בתפיסת הפעילות הטורקית בימים, ובפרט בים התיכון, חשוב לא פחות. הכותבים מציגים היטב את חשיבות התווך הימי עבור טורקיה הן בשל היותה מעצמה ימית שחופיה משתרעים על קרוב ל-8000 ק"מ בים השחור, ים מרמרה, הים האגאי והים התיכון, והן מתוך ההבנה שזהו התווך המאפשר גדילה והתרחבות של העוצמה הטורקית הפוסט-עות'מאנית. יש בעבודה ניתוח נכון של גידול סד"כ הצי, של השאיפה הנסתרת "לשפץ" את הגבולות שנקבעו בהסכמי לוזאן ב-1923, ושל הצמא למקורות אנרגיה חדשים במדינה שנעדרת כמעט לחלוטין מקורות אנרגיית מאובנים משלה. נגזר מכך המאבק הגולש לעיתים לתקריות אלימות מול יוון וקפריסין, התעוזה מול ספינות האיחוד האירופי, והחשש שהברית המתרקמת במזרח הים התיכון בין יוון, קפריסין, ישראל ומצרים, בתמיכת מדינות סוניות אחרות, מאיימת על טורקיה.

לקראת תום העבודה ניגשים הכותבים להשלכות הניתוח המקיף שביצעו בפרקים הקודמים על יחסי טורקיה וישראל בממד האסטרטגי. מסקנתם, שאכן נובעת מכלל הניתוח המקדים, היא שטורקיה אינה מהווה איום צבאי ישיר על ישראל, וודאי לא בתווך הימי. נקודות החיכוך מעטות והרטוריקה העוינת אינן משקפות את האיום הממשי. המלצתם היא לנהוג בטורקיה בכבוד, לנסות ולשמור עמה על מערכת יחסים קורקטית, לא להיגרר לפרובוקציות ולשמר "על אש קטנה" את יכולות ההידברות.

אני סבור שזוהי עבודה מצוינת, המשקפת ראיה בוגרת ומורכבת של האסטרטגיה הלאומית, ולפיכך ראויה ללא ספק להתקבל כעבודת גמר במכללה לביטחון לאומי. אני מקווה, כאמור, שמסקנותיה יילקחו בחשבון על ידי הגורמים העוסקים ביחסי ישראל-טורקיה בשנים הקרובות.

אני ממליץ לתת לעבודה את הציון 97

בברכה,

פרופ' דרור זאבי